Værsgo at tage plads, hemmelige gæst.
Er du skuespiller?
Nej-
Det var en. Så har du ni tilbage, hr. Gabel.
Er du sportsmand?
Ja...
Frøken Francis?
Er du golfspiller, hemmelige gæst?
Nej-
Så er der fem spørgsmål tilbage, hr. Gabel.
Er du boxer?
- Ja. -Frøken Francis.
Du har ikke en boksers stemme.
Lad mig se. Hvem kan det være...
Er du en mand, der er opkaldt efter en fyr-
-som de bragte bjergene til? Ved navn Muhammed?
- Tja... -Cassius Clay?
Ja!
Fredag.
- Ja? -Assalamu alaikum, bedstemor!
- Walaikum assalam! -Hvad laver l?
Ser fjernsyn nedenunder.
- Hvor er May May? -Nedenunder.
Bare giv hende røret.
Okay. May Ma!!!
- Ja? -Assalamu alaikum!
- Walaikum assalam, far! -Hvordan har min datter det?
Godt. Vi har set Mama Bird.
Ja, det har jeg hørt. Var det godt at se hende?
- Ja. -Jeg var ved at klæde mig på.
Jeg skal ud at se på et andet sted ligesom Deer Lake.
- Skal du? -Ja.
Hvis jeg kan lide det, kan det være, jeg bokser igen.
Nej! Vær sød ikke at bokse mere.
Forestil dig, hvis jeg genvandt titlen fire gange.
Lad være med at bokse mere. Du er ved at blive gammel.
- Hvad er jeg? -Gammel.
For gammel? Hvor gammel er din far?
- Hvor gammel? 37? -Lige netop.
Angelo Dundee, Muhammad Alis veteran-træner, er i ringen-
-som han har været det siden de første par kampe.
Publikum råber "Ali, Ali! " ligesom i gamle dage.
Ali er 1,91 høj, men Trevor Berbick er ikke lille.
Han er 1,89.
Ali er næsten 40 år. Trevor Berbick er 27.
Her kommer han.
Hvilket arrangement det er.
Jeg vidste, hvad jeg ville, da jeg var 12.
Der er en mening med alt, og alle har en rolle at spille.
At vide, hvad rollen er, gør det muligt for alle at udfylde den.
Hvis man kender sin rolle i livet, ved man præcis, hvilken vej man skal.
Jeg er ikke opblæst, blot oplyst.
- Min ven, Muhammad Ali. -Hvordan er vejret?
- Hvad? -Hvordan er vejret?
Det er dejligt her. Dejligt her.
Jeg hedder Gene Kilroy, og jeg var forretningsmanager for Muhammad Ali-
-den bedste bokser nogensinde. Og den bedste ven.
Den bedste fyr. Han har lært mig meget.
Ja, mand, jeg ankommer til byen og står af flyet i mit seje, hvide jakkesæt.
Hvad så, brødre?
Det var bedre end en plads på første række.
På første række skal man smutte, når kampen er slut.
At være en del af sejrene og en del af nederlagene-
-var noget særligt. At være lige i midten af det hele.
Lad mig præsentere mesterens rådgiver gennem lang tid, Gene Kilroy-
-som er vores talsmand i dag. Gene.
Det er dejligt at være her-
-og se tilbage på mit liv. Der var engang en, der spurgte mig-
-om jeg var bange for noget.
Jeg sagde, at det eneste, jeg frygtede var, at min mor en dag ville vække mig-
-og sige, jeg skulle i skole. At mit liv bare havde været en drøm.
Det har været en velsignelse at være sammen med Muhammad Ali.
Mangemillionærer ville have givet en million dollar-
-for at være sammen med Ali hver dag.
Mit første møde med Muhammad Ali var ved OL i Rom i 1960.
Han var som den olympiske landsbys borgmester.
Han gik rundt med sin guldmedalje. Alle ville være sammen med ham.
Alle ville møde ham.
Hvor har du sådan et romersk navn fra.
Så vidt jeg ved, er jeg Cassius Marcellus Clay den 6.
Min tipoldefar var en slave fra Kentucky-
-opkaldt efter en stor mand i Kentucky.
Cassius Marcellus Clay er et stort navn i Kentucky.
Men hvor han var fra, og hvor det hele begyndte-
-ved jeg ikke, men efter jeg er blevet lidt berømt som bokser-
-vil de fleste game vide, hvor jeg og mit navn stammer fra.
Men jeg har ikke undersøgt det-
-så det er jeg nok nødt til...
Du må undersøge det.
Jeg må finde ud af det, nu jeg interviewes.
- Hej, Gene. - Ja.
Jeg har hørt en historie, du måske vil kunne lide:
Jeg voksede op i Louisville, Kentucky.
I delstaten Kentucky med smukke heste og hurtige kvinder.
Jeg voksede op i en kærlig familie.
Min far og mor var kristne-
-hårdtarbejdende, ordentlige folk.
Min far var professionel maler.
Den bedste skiltemaler i Kentucky.
Engang i en snoldet, lille by ved navn Louisville, Kentucky-
-giftede hr. Cassius Clay sig i 1941 med frøken Odessa Grady-
-som dermed blev fru Cassius Clay, og de fik en lille dreng.
Det her er fru Clay.
Og det her er min far, hr. Cassius Clay, sr.
- Sig goddag. -Goddag.
- Vi er stolte af ham. -Tak.
Jeg blev født i 1943. Muhammad blev født i 1942.
Der er 18 måneder mellem os. Vi hyggede os.
Dengang hed han Cassius Clay.
Han var snakkesalig og kæphøj.
Han har altid været anderledes. Han blev født til noget stort.
I dag skal vi se mit barndomshjem på Grant Avenue 3302-
-her i Louisville-
-hvor Muhammad Ali og jeg voksede op.
Vi delte værelse. Det var en lykkelig tid i mit liv.
Han var sjov. Og uanset hvad han gjorde, fulgte jeg med.
Løberiet, boksningen, alting.
Jeg var hans bedste ven dengang.
Vi var meget tæt knyttet. Som salt og peber.
Det var her, det hele begyndte. Her, frøet blev sået.
Maryum, hvor gammel tror du, jeg var, da jeg begyndte at bokse?
Jeg var 12 år.
Var du 12?
- Ja. -Jeg troede, du var yngre.
-12. -Fordi nogen havde stjålet din cykel.
Ja, det var, da jeg var 12.
Det var en mandag aften i 1953 i Louisville.
Vi var taget på boligmesse, hvor der hvert år var tivoli.
Vi var kørt derhen på cyklerne, vi havde fået til jul.
Da vi kom ud, var vores cykler-
-blevet stjålet, så vi græd.
Vi var små drenge, så vi græd.
Så vi spurgte en, der kom ud:
"Hvor kan vi finde en politibetjent og melde vores cykler stjålet?"
Og manden sagde, "der er en politibetjent nedenunder."
Nede ad trapperne lå en boksesal.
Betjenten stod i gangen og talte med nogle børn.
Han var vred og ville give nogen tæsk.
Så jeg sagde, "du giver ingen tæsk, hvis du ikke ved hvordan."
"Har ingen lært dig at slås?" Han svarede nej.
Jeg sagde, "kom herned og lær at slås-
-før du går i gang."
Det var begyndelsen.
Han var meget flittig i boksesalen.
Han var der, når jeg kom, og når jeg gik.
Han var 12 år og vejede 39 kilo. Sådan begyndte det.
Cassius Clay fra Chicago udfordrer Gary Joyce-
-øst-sværvægtsmesteren.
Og Joyce har problemer fra første runde.
Da han opdagede boksning, var han kvik.
Han sagde, "hvis jeg kan dukke og bevæge mig i ringen-
-bliver jeg ikke ramt."
Så han sagde, "vi går om i gyden-
-og så kaster du sten efter mig-
-som jeg prøver at undgå."
Jeg kastede sten efter ham, og de ramte ham ikke. De fløj forbi.
Han undgik stenene og fik hurtigere reflekser.
Og ganske vist: Når han stod i bokseringen-
-undgik han slagene. Han var et geni.
Dengang, da Muhammad og jeg var små børn-
-fortalte han børnene i kvarteret om sin skæbne-
-og hvor god, han ville blive.
De fleste grinede ad Muhammad.
De sagde, "haha, Cassius, det går ikke."
"Det er for meget for dig. Så god bliver du ikke."
Blandt børn er der altid en, der siger:
"Jeg bliver mester en dag-
-og så kommer jeg tilbage og viser, at I tog fejl."
En anden siger, "jeg bliver en stor læge-
-og tandlæge og berømt videnskabsmand."
"Og jeg bliver præsident."
Kun meget få mennesker kan leve op til praleriet-
-og sige, "hvad sagde jeg?"
Jeg fik et opkald fra lobbyen: "Jeg er Cassius Marcellus Clay."
"Jeg er Golden Glove-mesteren fra Louisville."
"Jeg vandt Golden Gloves i Seattle. Jeg har tænkt mig at vinde OL."
Det var i 1958. Jeg lagde hånden over røret og sagde:
"Willie, der er en tosse, der vil tale med os."
Det var et godt møde, meget interessant.
Han ville lære. Hvor meget boksere trænede-
-hvad de spiste, hvor langt de løb. Han ville vide alt.
Da han kom hjem fra OL-
-sendte Louisville Sponsoring Group ham til Archie Moore.
Men det gik ikke, for to stjerner fungerer ikke sammen.
Dråben, der fik bægeret til at flyde over, var-
-at Archie Moore sagde, han skulle feje køkkenet.
Han sagde, "jeg fejede ikke køkkenet for min mor."
"Jeg har ikke tænkt mig at feje køkken."
Så Louisville Group ringede til mig.
De kom forbi og spurgte mig-
-hvordan jeg ville håndtere knægten.
Jeg sagde, jeg ville tage mig god tid. Ingen hastværk.
"Jamen, han har jo vundet OL-guld."
Jeg sagde, det var lige meget.
Det tager tid at blive professionel.
Hvis han ikke fik et lift til boksesalen-
-løb han, for han havde ikke nogen bil.
Han løb oppe på dæmningen, og en dag blev jeg ringet op af politiet:
"Der løber en høj, tynd knægt oppe på dæmningen-
-som siger, han er din bokser."
"Ja, det er rigtigt. Cassius Clay."
Før i tiden talte alle andre end bokseren.
Men nu vil folk lære stjernen at kende.
Life Magazine, verdens største blad-
-vil have mit smukke ansigt på forsiden.
Jeg var sammen med knægten i fire år-
-og alle troede, jeg var stum, fordi jeg aldrig sagde noget.
"Vær sød at snakke med min knægt."
Når de interviewer mig-
-er det ikke normale bokseinterview.
Boksere taler normalt ikke, og det eneste, de kan sige, er-
"Jeg løb otte kilometer i går... bla bla... godt venstrejab... bla bla bla."
Sådan en neger, sort mand, er jeg ikke.
Spørgsmålene, jeg får i interview eller på universiteterne-
-er lige så eller mere indviklede-
-end dem, den engelske dronning, Nixon eller en senator stilles.
Han hoppede og dansede med hænderne ned langs siden-
-09 jeg sagde, "det virker!"
Under Doug Jones-kampen blev jeg faktisk så påvirket af medierne-
-at jeg sagde, han skulle løfte hænderne.
Så fik han tæsk, så jeg sagde, han skulle få hænderne ned igen.
Det er pointen, for alle andre havde deres hænder løftet.
Ingen store boksere bevægede sig sådan, og det var nøglen.
Han var særlig. Du er kun så god, som de talenter, du arbejder med-
-og Muhammad fik mig til at skinne.
Dette er BBC.
Ingen tvivl om tophistorien-
-i dagens særudgave af Sportsview-
-for alle taler stadig om kampen mellem Cassius Clay og Henry Cooper.
Jeg vidste, han ville få meget omtale i England.
Jeg vidste, de ikke ville kunne lide ham i starten, fordi han talte for meget.
Jeg vidste, de ikke ville kunne lide Muhammad.
Første gang, vi var der, så vi ingen. Folk kunne ikke lide ham.
Vi var oppe mod helten, Henry Cooper. Og han siger, "fem, fem."
Det gad folk ikke høre på. Men han lavede bare sjov.
Cassius Clay, spasmager til det sidste-
-går op i ringen med en kæmpekrone på hovedet.
Hele vejen til ringen gennem rækkerne med folk med paraplyer-
-kastede folk med ting og forsøgte at slå kronen af hans hoved.
Så er det nu. Årets kamp.
Clay i højre hjørne mod Cooper fra Storbritannien.
Og Clay har sagt, at han slår ham ud i femte runde. Vi får se.
Coopers venstre øje er et meget trist syn.
Han driller Cooper. Fjerde runde.
Henry Cooper var elsket af alle.
Jeg forstår godt, hvorfor. Og det var en stor aften.
Han ramte trods alt min mand på kæben.
Han slog ham i gulvet. Han gled ned ad tovene. Det var dramatisk.
Og gudskelov at tovene var der.
Det var slutningen på fjerde runde.
Han ramte ham to sekunder før klokken lød.
Jeg gav ham det glatte lag i ringhjørnet.
De arbejder indædt med ham i hjørnet.
Hans træner Angelo Dundee skælder ham ud.
Coopers venstre hook rammer omsider-
-og Clay var nede to sekunder før slutningen på fjerde runde.
Nu er vi i femte runde.
Jeg tror, det er slut for Cooper. De har kastet håndklædet i ringen.
Han havde intet andet valg end at stoppe kampen.
Frank Butler spurgte Clay, om han stadig mente, Cooper var en taber.
Han er ikke en taber. Jeg må indrømme, jeg undervurderede fyren.
Jeg har aldrig fået næseblod, før jeg mødte ham-
-og hans venstre hook var bedre, end folk havde forudsagt.
Han slog mig i gulvet i slutningen af fjerde runde.
Jeg har været nede en gang før-
-men da var jeg ikke rystet som denne gang. og jeg må sige, at han er...
Han burde være andenudfordreren efter mig.
Jeg er trods alt stadig den største.
Men han bør være andenudfordrer. Han er den bedste, jeg har mødt.
Du er en god profet-
-for du sagde, du ville vinde i femte runde, og det gjorde du.
Men synes du ikke, du var lidt heldig med at vinde i femte runde-
-fjerde runde taget i betragtning?
Jeg ved ikke, hvad du mener med heldig. Jeg sagde jo, det ville ske.
Ja, og du kom ind i ringen med en krone på hovedet.
- Er det, fordi... -Fordi jeg er kongen.
Jeg har hørt, I har en dronning, men ingen konge.
Anden gang, vi var der, kunne vi ikke gå på gaden.
Da var han ikke lige så rapkæftet og skør-
-men folk blev forelsket, fordi de vidste, han var ægte.
Maryum, hvad siger folk? Ved de, du er min datter?
Ja, alle.
Driller de dig med det? "Tror du, du er noget på grund af din far."
Ja, hvis jeg gør noget, siger de-
"Du tror, du er stor, fordi du er Muhammad Alis datter."
Siger de det? Hvem siger det? Drenge eller piger?
- Mest drengene. -Jaså.
Jeg vidste, han var berømt, lige så snart jeg kunne tale og forstå ord.
Jeg vidste, hvor meget folk forgudede ham.
50 mennesker omringede bilen, hvis vi var i kiosken. Han kunne ikke gå i fred.
Min far elskede dem, så han underholdt-
-og talte med dem og sagde, "Jeg slår ham ud i femte runde."
Jeg sad i bilen og så på det og på folk og vidste, det ikke var normalt.
Så jeg vidste fra en ung alder, hvor stor han var-
-da folk, jeg beundrede i fjernsynet, som Tom Jones-
- Philip Wilson, Sly Stone eller Sammy Davis, jr.-
-besøgte os. Og jeg tænkte, "wow!
De var berømte, så jeg vidste, han var stor.
Min far var den flinke af mine forældre. Det var skægt.
Hvis jeg var uartig, sagde han, "Belinda, hun skal have smæk."
Så gav min mor mig lidt smæk, og han kom og spurgte, hvordan jeg havde det.
"Vil du have noget is?"
Han ville altid være sød, og han var en spasmager. Han elskede at lave sjov.
Han legede og var meget elskværdig og omsorgsfuld.
Man blev altid vækket, ved at han kyssede en på kinden.
"Frem med kæben, frem med næsen." Han var meget kærlig.
Man skulle ikke tro, at en bokser ville være sådan en hyggebamse.
Vi havde det sjovt. Jeg ville altid være sammen med ham. Jeg var fars pige.
Far er nødt til at tage af sted. Han skal i træningslejr.
- Far skal bokse. -Jeg vil med.
Vil du med? Det kan du ikke. Kan du bokse?
Kan du bokse? Nej, du bokser ikke. Du skal ikke med.
- Værsgo. -Jo, jeg skal med!
Nej, far skal i form, og du skal blive hjemme.
- Jeg vil med dig. -Vil du bokse med mig? Okay.
- Kom her, skat. -Mor, manden skal bokse!
- Hvem skal bokse? -Manden.
Manden? Din far.
Vil du venligst lave aftensmad til mig?
Jeg har været på arbejde hele dagen-
-og når det eneste, du skal, er at leve det søde liv i dette store hus-
-skal maden i det mindste være klar til tiden.
- Kvinde, er maden færdig? -Ja.
Godt, lad os sætte os ind og spise, May May.
Man skal ikke rode med farvede menneskers mad og penge.
Kom så, skat.
Han elskede sine børn.
Han elskede sine børn, men han var også heldig-
-at have Belindas mor og far til at tage sig af børnene-
-når der lå så stort et pres på ham, for at han skulle være en verdensmand.
Han bad om at få lov at rejse rundt omkring, så hans sværvægtstitel...
Hvad der var mere værdifuldt end hans sværvægtstitel-
-var at have svigermor til at tage sig af børnene.
Og det gjorde hun godt.
Han elskede at båndoptage samtaler-
-og han sagde altid, han ville optage os-
-og at når vi blev ældre, ville vi elske båndene.
Han gjorde det altid, så da mine forældre var blevet skilt-
-ringede han og spurgte, hvordan jeg havde det, og hvad jeg ville være.
Han sagde, at tiden flyver, og at jeg ville blive ældre.
Han så fremad og vidste, hvor vigtigt det var.
- Maryum? -Sir?
Du er nu 11 år. Vil du gerne studere?
- Ja, sir. -Hvad vil du gerne studere?
Alt, hvad Allah har skabt, opfylder et formål. Træer opfylder et formål.
- Hvad er formålet med en ko? -At give os mælk.
Godt, hvad er solens formål?
- Solen? -Solen.
- At give os lys og varme. -Og få ting til at vokse.
Så alt, hvad Gud har skabt, køer, heste, månen, stjerner, myrer, har et formål.
Hvad er dit formål? Du er et menneske. Hvis solen har et formål, har du også.
Du har ikke fundet ud af, hvad dit formål er endnu, vel?
Jo.
Hvis alle er født med et formål, hvad er så dit?
At få folk til at have det bedre. At hjælpe dem.
Det er godt, Maryum.
Denne kamp er 15 runder om sværvægtsverdensmestertitlen.
udfordreren er Cassius Clay fra Louisville, Kentucky.
Og hans modstander fra Denver, Colorado-
-sværvægtsverdensmesteren, Charles Sonny Liston.
På det tidspunkt havde Ali bokset 19 professionelle kampe.
Han var ikke lige dukket op på scenen.
Han havde haft en god manager-
-i den forstand, at Dundee var ekspert i at finde den rette modstander.
Det er en stor kunst i boksning at finde den rette fyr på det rette tidspunkt.
Sonny Liston var en gangster. Han var en mafiafyr.
Han havde hurtige hænder og kunne stå imod. Ham skulle man ikke tage let på.
Ingen levnede Ali, eller Clay, som han hed på det tidspunkt, en chance.
Liston slår ham ihjel i første runde.
Liston vinder i tredje runde.
- Liston. -Første runde, Liston.
- Anden runde, Liston. -Liston i fjerde runde.
Liston!
- Jeg holder på Liston. -Hvem har bokset mod?
- Hvem? -Ja.
- Clay? -Ja.
Det, Ali satte sig for, var at psyke ham.
Og jeg tror, det var gået op for Ali-
-at Liston syntes, han var vanvittig.
At Ali var vanvittig.
- Du har ikke en chance! -Vi får se, vi får se.
Liston ved ikke, hvordan han skal reagere.
En fyr med en forhammer kan han klare-
-men ikke den her skøre fyr...
- Og det var sådan, han gik ind i ringen. -Flyt dig!
I aften er der nogen på forreste række, der vil dø af chok.
Så er sværvægtsverdensmesterskabet på spil.
Han prøver at lokke Sonny til at kaste sig frem.
Liston troede, han ville vinde-
-og hans stab troede, han ville vinde-
-men det var ikke Alis plan.
Der er under et minut tilbage af anden runde.
Endnu et hammerslag. og endnu et!
Sonny vakler. Han vakler.
Kampen gik aldrig Listons vej.
Efter sjette runde sad Liston på sin skammel og sagde-
"Jeg er færdig."
Måske stopper de den.
Det er forbi, mine damer og herrer!
Op i ringen med dig, Joe, op i ringen!
Stå tæt på mikrofonen.
Alle I journalister gjorde det svært for Liston.
Skriv aldrig sådan om mig. Giv mig aldrig 6:1-odds.
I gør mig bare vred. I skal aldrig gøre mig til undertippet.
Og tal aldrig om, hvem der skal stoppe mig.
Ingen kan stoppe mig!
Ingen er hurtige nok til at stoppe mig.
- Hvem er den største? -Hvem skal du møde næste gang?
Svæve som en sommerfugl, stikke som en bi.
Sig: "Svæve som en sommerfugl, stikke som en bi."
- Stikke som en flyve som en bi. -Hvem er din far?
Sig det for far.
Svæve som en bi, stikke som en bi.
- Hvad hedder din far? -Muhammad Ali!
Hvorfor vil du kaldes Muhammad Ali nu?
Det er mit rigtige navn, min læremester Elijah Muhammad har givet mig.
Cassius Clay var mit slavenavn.
- Jeg er ikke slave længere. -Hvad betyder det?
Muhammad betyder "værdig af al lovprisning" og Ali, "den største."
Vil du bokse under det navn?
Jeg vil kaldes det, skrive autografer og blive verdensberømt under det navn.
Hvad tiltrak dig ved islam?
Den muslimske religion er Elijah Muhammads ægte lære-
-lige midt i USA.
Der er ingen magtstrukturer. Ingen udfordrer ham.
Vores egen historie, vores ægte religions historie-
-vores nationalitet, vores navne.
Ser du, vi har ikke vores navne.
Jeg bemærker, hvor stolte I alle er af jeres navne.
Kinesere hedder ting som Chan, Chong og Lu Chin.
Det her er islamisk lærdom.
Russerne hedder ting som Kosygin og Khrushchev.
I har navne som O'Connor, Grady eller Kennedy.
Og afrikanere har navne som Lumumba og Nkrumah.
Og jøder hedder ting som Weinstein og Goldberg.
Og italienere hedder ting som Dundee, Benvenuti og Marciano.
Men vi hedder ting som Grady, Clay, Hawkins, Smith-
- Jones og Johnson, men vi er sorte.
- Men det er slavenavnene? -Ja.
Da jeg hørte det, kendte jeg sandheden. Det er historie.
Muhammad Ali er et smukt, sort navn. Vores forfædres navn.
Da jeg hørte det, måtte jeg forlade kirken og kristendommen-
-for den gav os aldrig sand viden.
Du blev født i 196... hvad?
-8. -1968.
Far vandt titlen i 1964.
Det er fire år.
Fire år efter jeg vandt titlen, blev du født.
Dengang var jeg i eksil. De fratog mig titlen, fordi jeg ikke tog til Vietnam.
- Kan du huske det? -Ja, sir.
Du var for lille til at huske det.
- Men jeg kender til det. -Du kender til det, ja.
Vi voksede op samtidig.
Han var yngre end mig, men han spillede en stor rolle under OL.
Han havde en fantastisk personlighed.
Og han havde holdninger til det at være sort.
Det optog også mig. Det havde jeg også.
Den sorte mand er blevet hjernevasket.
Det er på tide, han lærer noget om sig selv.
I fjernsynet ser man White Owl-cigarer.
White Swan-sæbe, SkinWhite-sæbe, White Rain-shampoo.
White Tornado-bonevoks, White Hess-tandpasta...
Som lille lærte han, at Mary havde et lille lam med snehvid uld.
Så lærte han om Snehvide. Så er der Det Hvide Hus.
I fjernsynet ser man to biler, en sort og en hvid-
-og så hælder de knap fire liter benzin på hver-
-for at se, hvilken der kan køre længst.
Og hver gang stopper den sorte først, mens den hvide bare fortsætter.
Det hjernevasker negeren.
Jeg har altid fulgt ham. Jeg fik chancen for at lære ham at kende.
Han var en del af mit liv så langt tilbage, jeg kan huske.
Clays første møde med militærlivet, og nok også hans eneste-
-var ved indkaldelsescentret i den gamle postbygning i Houston.
Lige før frokost er det hele forbi.
Men Clay vil ikke sige, hvad der foregik på mødet-
-hvor man accepterer indkaldelsen, hvis man træder et skridt frem.
Hvorfor skulle jeg og 10.000 andre såkaldte negre rejse 16.000 kilometer-
-fra vores hjem i USA for at kaste bomber og kugler-
-på andre uskyldige, farvede mennesker, der aldrig har gjort os noget?
Og jeg vil gerne sige direkte:
Nej, jeg rejser ikke 16.000 kilometer for at slå uskyldige mennesker ihjel.
Muhammad Ali nægtede at tage til Vietnam.
Han mente, det var en uretfærdig og uhellig krig.
Han sagde, at hvis vietnameserne kom og angreb landet-
-ville han være den første til at forsvare det.
Jeg ringede til John Wooten, direktøren for the Black Economic Union-
-for at få ham til at arrangere et møde mellem de største sorte sportsfolk-
-og Muhammad Ali for at give ham muligheden for at fortælle sin version-
-fordi der var så mange rygter om hans liv-
-det at han ikke ville i hæren og hans religion.
Og vi mente, at hvis vi hørte sandheden fra ham og troede på ham-
-ville vi være en gruppe, der ville støtte ham.
Og han havde brug for masser af støtte, for han udfordrede USA's regering.
Ni farvede topsportsfolk mødes med Cassius Clay-
-for at diskutere hans modstand mod værnepligten.
Blandt dem Bill Russell, Lew Alcindor, og eksfootballspiller Jimmy Brown.
Alle havde muligheden for at tale med ham, udspørge ham-
-og komme med deres mening og tanker.
Det var et fantastisk møde, for på intet tidspunkt gav Ali udtryk for-
-at han ville melde sig til hæren uanset omstændighederne.
Brown fortæller, at Ali tager sin religiøse overbevisning alvorligt.
Han tror på sin religion, og hans holdning er baseret på den.
Clays militærnægtelse koster ham titlen, og han risikerer fem års fængselsstraf.
Han kræver fritagelse som præst af den sorte, muslimske tro.
Alle tilstede var fulde af beundring over-
-at Muhammad Ali var blevet muslim.
Dengang kaldte man det en "sort muslim"-
-og det var en meget kontroversiel organisation.
Alle, der havde forbindelse til dem-
-ville virkelig komme til at føle systemets vrede.
De såkaldt sorte muslimer i USA på den tid-
-var Malcolm X og Elijah Muhammad. Det var meget kontroversielt.
Malcolm X var en karismatisk mand. En mand, mange frygtede.
Magtstrukturen havde med succes skabt-
-et billede af den amerikanske neger som en uden selvtillid, kamplyst-
-og det var gjort ved at give ham billeder af helte-
-der ikke rigtigt var kampberedte og selvsikre.
Og her kommer Cassius, som er det diametralt modsatte af alt-
-der repræsenterede billedet af negeren.
Han sagde, han var den største. Alle odds var mod ham.
Han chokerede bookmakerne. Han vandt. Han sejrede.
Han blev mester. De vidste, at lige så snart-
-folk begyndte at identificere sig med Cassius og hans billede-
-ville de få problemer med negrene-
-for så ville negre gå rundt i gaderne og sige: "Jeg er den største."
VI VIL IKKE GÅ l SKOLE MED NEGRE
INDGANG FOR FARVEDE
VENTEVÆRELSE FOR HVIDE
VI VIL HAVE HVIDE LEJERE l VORES HVIDE LOKALSAMFUND
HOLDE UD
JEG ER ET MENNESKE
Jeg kunne nævne dig 20 aktivister-
-der spillede en rolle i forandringerne i det her land.
Vi levede i en tilstand af diskrimination og racisme.
Men der var fantastiske personer, der var parat til at risikere alt.
Panterne greb til våben. Det var en tid, hvor nogle trådte i karakter-
-mens andre dukkede nakken.
Der var mange mennesker-
-der risikerede ikke blot deres karrierer, men deres liv.
Det var en social revolution.
Vi er ikke interesserede i at miste vores identitet ved at blande blod-
-og miste vor smukke, sorte, afrikanske historie. Vi hader ikke jer hvide.
Vi vil bare gerne forblive sorte. Vi elsker min farve. Jeg elsker mig selv.
Jeg har været tæt på ham-
-og der er nogle meget smukke ting ved ham.
For det første elsker han mennesker. Det er en dejlig egenskab-
- Og han kunne få folk til at føle sig godt tilpas.
Han sagde, "Kom, Jim, lad os gå en tur og snakke med folk i kvarteret."
"Ja, okay, jeg vil godt gå med."
Vi mødte folket, vi gik ind hos barberen og frisøren.
Og han havde ikke noget imod hvide mennesker.
Han kunne bare ikke lide, hvad mange af dem stod for.
Men i England nød han englænderne.
Han festede sågar i min suite med englændere, især unge kvinder.
Hans store hjerte og hans omsorg for folk-
-rakte længere end til sorte mennesker, og det, tror jeg, er vigtigt at vide.
Og han var meget modig.
Han tog risici, blev isoleret og fik frataget sin titel.
Han kunne ikke tjene penge. Det var svært.
Han opretholdt faconen og sin personlighed-
-selv om han må have lidt meget indeni.
Clay står på ubestemt tid over for en nomadetilværelse-
-mellem retssale og mødelokaler overalt i USA.
Hans beskæftigelse er væk. Han får næppe lov at bokse igen i lang tid.
Patrioter håner ham, mens fredsbevægelsen hylder ham.
Hans sorte muslimske venner holder ham ovenpå.
Det er tvivlsomt, om han er klædt på intellektuelt til at analysere presset-
-men han fastholder en værdighed og en ro-
-som gør det svært at se ham som en kujon eller som uærlig.
Jeg førte ham sammen med en fyr i New York City-
-og han fik ham ud på universiteterne og give forelæsninger-
-og alle universiteterne elskede ham.
Han var velkommen på Harvard, Yale, Princeton, Columbia, Penn.
Alle de store universiteter, og han var som en helt.
Jeg er meget beæret over at være her-
-for det ville jeg aldrig have troet for mange år siden-
-da jeg kom ud af skolen med et gennemsnit på D-.
Jeg fik minusset, fordi jeg vandt OL.
Jeg kan forstå, at folk som jer bliver præsidenter, guvernører, borgmestre-
-og berømte læger, videnskabsfolk og hvad ved jeg.
Så jeg tænkte, at det at finde på noget at sige til jer-
-bliver nok rimelig svært.
Så jeg lod være med at tage stikord med.
Du har det fint med at opgive-
-den måske største sportskarriere siden krigen på grund af idealer?
Jeg har ikke opgivet eller mistet den. Jeg har måske afvist den.
Men at være den største sportsmand betyder intet, hvis man ikke er fri.
Drengene i Vietnam smider deres liv væk.
Så meget har jeg ikke gjort. Jeg lever stadig.
De dør i dag for at befri nogen, de ikke kender-
-så hvad fanden betyder en sværvægtstitel og forbandede penge-
-i forhold til mit folks frihed?
Jeg er reklamemand, og redaktøren for Esquire, Harold Hayes-
-kontaktede mig, fordi han havde læst, jeg var en succesfuld kunstnerisk leder.
Jeg havde set optagelser af Muhammad bokse-
-og tænkte, "Wow, wow, wow, den knægt er noget særligt."
Ja! Hvor er han?
Jeg er bokseringens konge! Jeg er det største, der nogensinde er sket!
En ung, sort fyr med en stor kæft, der gav mening.
Det var vidunderligt. De lynchede jo stadig mænd nede i sydstaterne.
Ali var militærnægter under Vietnam-krigen, og derfor-
-mistede han sine allerbedste bokseår. Boksere holder ikke evigt.
Så Lois, som var kunstnerisk leder med ansvar for forsiden-
-på Esquire sagde, "hvad med at gøre ham til martyr?"
Jeg sagde til redaktøren Hayes:
"Jeg synes, Ali er en fantastisk mand. Hvad med dig?"
Han sagde, "det synes jeg også. Hvad har du i tankerne?"
"Han skal være helgenen Sebastian, martyr for sit land, sin religion-
-og for sine tanker om livet."
"Wow." Jeg ringede til Muhammad, og han kom til New York-
-og jeg viste ham et postkort af et maleri af Sebastian-
-hvor kroppen var i ro, men lidelsen kunne ses i hovedet.
Jeg sagde, "Muhammad, du skal posere sådan..."
Og han ser på mig og siger, "George, den her fyr er kristen."
"Du godeste, du har ret, Muhammad."
"Ja, ja, helgenen Sebastian."
Jeg indså hurtigt, at han mente, en muslim ikke skulle posere som kristen.
Novra. Jeg skulle have den forside lavet.
-"Jeg kan ikke." -"Hvad gør vi så?"
-"Må jeg ringe til Elijah Muhammad?" -"Ja, det må du vel."
De talte lidt, og så fik jeg røret-
-og jeg talte et kvarters tid om religion og symbolik-
-og billedskabelse og så videre med Elijah Muhammad.
Det var en sjov samtale. Gid den var blevet optaget.
Omsider sagde Elijah: "Unge mand."
Jeg var ung dengang. "Jeg tror, det vil blive et forrygende billede."
Det tog lang tid, fordi pilene blev ved at falde af-
-og Ali skulle stå stille, hvilket ikke er hans stil.
Men han var meget samarbejdsvillig og hjælpsom. Og vi underholdt ham.
Han poserer med hænderne bag ryggen og smerte i hovedet.
Smukt billede.
Og vi begynder at skyde, og han siger, "hey, George."
-"Hvad er der?" -"Hey, George."
"Hvad er der, Muhammad? Poser. Gør dit arbejde. Kom nu."
Når han siger "hey, George" tre gange, ved man, han vil sige noget.
Langsomt, men sikkert pegede han på hver af pilene og sagde:
"Lyndon Johnson, General Westmoreland, Robert McNamara-
- Dean Rusk, Carl Clifford, Hubert Humphrey."
Han nævnte seks bødler, der havde affyret pilene på ham.
Jeg var forbløffet over, hvor kvikt, det var.
Hvor knivskarpt det var.
Da forsiden kom, gjorde det stort indtryk på millioner af mennesker.
Hundredvis af mennesker har fortalt mig, hvilket indtryk forsiden gjorde.
Hvis du ikke vil gå i krig, var du en kujon eller forræder.
Eller en nørd eller en bangebuks og så videre.
Og her kommer den mest mandige person, der nogensinde har levet-
-og han blev et utroligt symbol for især unge mennesker.
Jeg er stolt af det, ikke blot for at have hjulpet Muhammad-
-men for at have kæmpet mod krigen.
Fire år efter Ali mistede sin tilladelse-
-omgjorde højsteret enstemmigt hans dom.
VELKOMMEN TIL MUHAMMAD ALIS TRÆNINGSLEJR
Omsider fik han sin tilladelse igen.
Han sagde, "måske skulle vi få vores egen træningslejr."
Han var blevet så stor, at han ikke behøvede at leje en boksesal.
Han havde sit eget sted og designede det selv. Han kaldte det Boksehimlen.
Det er ponyer, vi har købt til børnene.
Når børnene kommer om sommeren-
-sadler vi ponyerne og lader dem ride rundt på dem.
- Heckle og Jekyll. -Heckle og Jekyll?
Ja. Heckle og Jekyll, Mutt og Jeff.
Heckle, Jekyll, Mutt og Jeff.
Min kone giver alle hestene navne.
Vi har bygget alle hytterne og det hele fra grunden.
Jeg har altid gerne villet træne i en rigtig træningslejr-
-med træstammerne, klipperne, træerne og skoven.
Vi betalte hotelregninger, så jeg byggede mine egne hytter til bokserne.
Der var restaurantudgifter, så jeg byggede et køkken.
Hans mor og far kom op og lavede mad sammen med hans tante Coretta.
Det var hans domæne. Han elskede det højt.
Hans bror Rahman var der. Det var noget han skabte.
- Det her er min bror, Rahman Ali. -Hej.
Han er lige stået op. Han kan godt lide at sove og spise.
Han er lige stået op. Han leder efter en kam.
Han arbejder hårdt, så han skal sove og spise.
Han arbejder hårdt. Jeg sætter dem alle i sving.
Kammen burde være på toilettet.
Der var åbent for offentligheden, så folk kom forbi-
-og det var som bokseverdens helligdom.
Han nød det, og der kom mange store mestre op for at træne.
Mange kendisser kom på besøg.
Jeg tog op til hans træningslejr og mødte ham i ringen.
Bare for sjov, du ved.
Jeg sagde, "vær forsigtig, for hvordan gør vi det her?"
"Det skal du ikke bekymre dig om. Bare kom ind i ringen."
Så begyndte han...
Og så begyndte han at lave sjov med mig-
-og sagde: "Du kaldte mig trigger, gjorde du ikke?"
-"Nej, jeg har ikke kaldt dig noget." -"Jo, du gjorde."
Så begyndte vi...
Så sagde han: "Slå mig."
Så jeg gav ham et venstre jab og et højre kryds.
Ikke hårdt, for jeg ville ikke have, han skulle slå mig.
Så det var bang, bang. De ramte begge to.
Så han gav mig en lige venstre per refleks-
-som ramte mig. Slutningen af slaget ramte mig.
Og jeg tænkte: "Åh nej, mine tænder."
For jeg havde ikke tandbeskytter på.
Det var bare en lille venskabelig ting.
Men bare det at stå i ringen med ham...
Han signalerede alle slagene mod mig. Det var jo gudskelov kun for sjov.
Men bare det at blokere hans arme-
-selv om man vidste, det bare var sådan...
Du godeste.
At slås mod den mand for alvor må være forfærdende.
Så sagde Ali til mig:
"Bare giv mig et enkelt slag til..."
Så jeg sagde, "okay" og gjorde sådan her, og så gik han i gulvet.
Han ligger på gulvet i ringen-
-og jeg står over ham sådan her.
Bare for mediernes skyld, du ved.
Og Gene Kilroy fortalte mig, at da billederne kom ud i verden-
-var nogle af Alis fans bekymrede og mente, han burde stoppe.
Hvis Tom Jones kan slå ham i gulvet, burde han stoppe med at bokse.
Engang vi var i Deer Lake, Pennsylvania-
-var der en lille skrøbelig dreng, der gerne ville møde Muhammad Ali.
Jeg sagde, "helt i orden," og ledte drengen og hans far ind.
Muhammad så på ham og sagde:
"Hvorfor har du den varme uldhat på, når det er så varmt udenfor?"
Han sagde, "jeg har leukæmi og har tabt alt håret på grund af kemoterapi."
Og Ali sagde: "Hvis jeg besejrer George Foreman, besejrer du leukæmien."
Drengen så på ham og sagde: "Jeg håber, du har ret, Ali."
Jeg hentede kameraet og tog et billede af den lille dreng og Ali.
Jeg fik farens adresse og fik Ali til at skrive på billedet:
"Jeg besejrer George Foreman, og du besejrer kræften."
"Gud velsigne dig, Muhammad Ali."
To uger senere blev jeg ringet op af faren, som sagde:
"Jimmy er meget syg. Han ligger på University of Pennsylvania Hospital."
"Han overlever ikke, men hans livs højdepunkt var at møde Muhammad Ali."
Jeg sagde: "Det er jeg ked af at høre. Er der noget, vi kan gøre?"
Næste morgen kl. 04.30 var vi ude at løbe, og jeg fortalte ham om drengen.
Han sagde: "Godt, når jeg er færdig med min træning-
-tager vi hen til hospitalet."
Så vi kører til hospitalet, hvilket er en tur på timer.
Der lå den lille dreng i den hvide seng.
Hvid dreng, intet hår og store blå øjne.
Han sagde: "Muhammad, jeg vidste, du ville komme."
Og Muhammad holdt om den lille dreng og sagde:
"Husk, at jeg fortalte dig, at du ville besejre kræften-
-og at jeg ville besejre George Foreman, og sådan bliver det."
Og den lille dreng sagde, "nej, Muhammad-
-jeg skal møde Gud, og jeg vil fortælle ham, at jeg kender dig."
Der blev ikke mæglet et ord på de to timers tur tilbage.
En uge senere døde den lille dreng.
Faren ringede til mig, og Ali sagde, han ikke ville med til begravelsen.
Det var for sørgeligt, så jeg tog til begravelsen-
-og i kisten lå drengen med billedet.
"Jeg besejrer George Foreman, du besejrer kræften."
Drengen ville op i Himlen og sige, han var Muhammad Alis ven-
-for at få en bedre siddeplads.
Det er en stor kompliment, ikke sandt?
- Muhammad? - Hvad?
- Du kan nok ikke alfabetet. -Jo, jeg kan!
- Nej, du kan ej. -Jo, jeg kan!
Lad mig høre det.
A, B, C, D, E, F, G
oh, wa, go, go, L, M, N, O, P
Q, R, S, T, U, V
W,X,YogZ
28 skal der stå
på min fars storetå
Jeg elsker dig, Muhammad.
Jeg elsker dig så højt. Jeg tænker på dig hver dag, og jeg savner dig.
Jeg tænker ikke på ham som berømt.
Han er bare far. Det påvirkede mig ikke noget særligt-
-for jeg har det ligesom alle andre: Far er far.
Jeg voksede op sammen med Rasheda, Jamillah og Maryum.
Vi var en tæt knyttet familie, og vi kendte til vores andre søskende.
Hvis vi havde sommerferie eller vinterferie fra skolen-
-tog vi til Californien, hvor han boede på Freemont Place-
-og mødte alle vores andre søskende.
Vi morede os. Vi badede i swimmingpoolen og kørte på cykler.
Han lavede altid tryllekunstner og den slags.
Jeg havde det lidt svært i skolen, fordi en masse børn gerne ville se-
-om jeg kunne slås som min far, og det havde jeg ikke lyst til.
Så jeg blev drillet meget.
Jeg har aldrig haft trang til rampelyset. Det er ikke noget for mig.
Jeg ville bare gerne være et normalt barn.
Han sagde faktisk til mig, at jeg ikke skulle være som ham.
Jeg skulle være bedre.
Men hvordan er man bedre end den største?
Manden er i problemer.
Hør her, George Foreman. Folk er bange for George Foreman.
Man taler om, hvor hårdt han slår. Verden vil bedrages.
Hør nu på mig. Manden slår ikke hårdt.
Dette bliver den største overraskelse siden Sonny Liston.
Og det er passende, at jeg forlader boksning på samme måde, jeg kom:
Ved at besejre et stort, grumt monster, som ingen kan klare.
Et hårdt salg. Jeg er den undertippede.
Hvis han rammer, er jeg på den som mod Sonny Liston-
-men jeg kom op igen og chokerede verden ved at slå Liston.
Sonny Liston er ti år siden-
-og jeg skal møde et andet stort, grumt, stærkt knockout-monster.
Han er en bølle. Han er langsom, har ingen teknik eller fodarbejde.
Han er kejtet, og jeg har givet ham et navn.
Jeg kaldte Floyd Patterson "kaninen" og Sonny Liston "bjørnen".
Og han hedder nu officielt "mumien".
- Mumien. Hvorfor? -Hvorfor mumien?
Fordi når du ser ham i bokseringen-
-halter han sådan her efter sin modstander.
Og hvordan vil mumien fange mig?
Man skal bare holde sig et skridt foran en mumie.
Bare bevæg dig, mumie.
Nej, mumie, jeg er herovre. Nej, herovre.
Du er for hurtigt. Så hurtigt bevæger mumien sig ikke.
Jeg husker, da vi forlod Deer Lake og tog til Zaire i Afrika.
Før vi forlod lejren, ringede Ali til Cus D'Amato:
"Cus, hvordan skal jeg bokse mod ham?"
Cus sagde: "Han er en bølletype."
"Dit første slag skal være med altødelæggende fasthed."
Jeg blandede mig: "Se, hvad Foreman gjorde ved Kenny Norton."
"Se, hvad han gjorde mod Joe Frazier." Cus råbte i New York.
Jeg kunne have hørt ham fra New York uden telefonen:
"Men de er ikke Ali!"
Vi fløj med Air Zaire med kun sorte mennesker og sorte piloter.
Ali sagde, han ville møde piloterne.
"Hvor gamle er l? 23? 27?"
Ali sagde: "Se, hvis sorte får chancen-
-kan de udrette noget." Han troede på det.
Og pludselig ramte vi lidt turbulens, og Ali blev lidt bange.
Han sagde: "Jeg håber de unge piloter er lige så kvikke som de gamle."
Han talte om kampen mod Foreman: "Cus har ret. Han er en bølle."
"Jeg ved lige, hvad jeg skal gøre."
Da vi forlod flyet, vendte Ali sig om mod mig:
"Hvem kan de ikke lide her?"
Jeg sagde: "De kan vel ikke lide hvide."
"Nej, nej, jeg kan ikke påstå, Foreman er hvid. Hvem ellers?"
Jeg sagde, "belgierne," og Ali råbte, "George Foreman er belgier!"
Og alle begyndte at råbe: "Ali, boma ye. Ali, boma ye!"
Jeg spurgte vores tolk: "Hvad siger de?"
"De siger, 'dræb ham, dræb ham'."
Muhammad Ali!
Da George Foreman ankom med sit følge-
-og sine sparringspartnere, har han en loyal ven med-
-en schæferhund ved navn Diego.
Belgierne plejede at bruge schæferhunde mod de sorte.
Da vidste jeg, vi var ovenpå.
Det var en velsignelse at bokse i Zaire, fordi ingen forstyrrede os.
Vi havde tid til hinanden. Vi havde vores egen kok med.
Vi havde vores egne film med. Vi havde det godt.
Ali elskede, da hans mor, far og bror var der.
Han ville gøre dem stolte og vise dem, hvordan det var at udrette noget.
Hvorfor er George Foreman her ikke?
- Det er lige meget, hvor han er. -Hvad mener du?
Hvorfor skjuler han sig altid? Det gør mig vred.
Liston har ødelagt sporten, og Floyd Patterson bokser kun en kamp om året-
-og nu går ham her til pressekonference forleden-
-og vil ikke tale. Han sender skaldede Dick Sadler i sit sted.
Og så dukkede han ikke op forleden.
Lad mit hoved være.
Hør her: Jeg svæver som en sommerfugl og stikker som bi.
George kan ikke se mig, så han rammer forbi.
Nu kan du se mig, nu kan du ikke.
Du tror, du kan, men det gør du ikke.
Tak, Ali. Tak, Angelo Dundee.
Får jeg ikke mere tid?
Tak til Ben Degabula og Dick Sadler.
- Gør det ikke, mester. -Gå væk med dig.
Mobutus højre hånd sagde, Foreman var skadet, så kampen måske blev aflyst.
Jeg sagde, "Ali, hvis de forlader landet, bokser han aldrig mod dig-
-for du udviser ingen frygt eller respekt."
Så jeg sagde, de skulle tage deres pas, så de ikke kunne rejse.
Hvis han var rejst, havde der aldrig været en Ali-Foreman-kamp.
Forleden slog han sig i boksesalen. Han gør hvad som helst for at slippe.
Så var han nær kørt galt.
Jeg vil bare se ham på dagen i arenaen, for der kan han ikke gemme sig.
Vibrationerne og planeterne er imod ham-
-så han har tabt de fem første runder på forhånd.
Jeg vil vise verden, at jeg stadig er den hurtigste-
-den smukkeste, mest stilede, mest videnskabelige og største bokser.
Afrikanerne elskede Muhammad Ali.
De så ham som en frelser.
Muhammad kunne have sagt til folket på stadion:
"Jeg vil være præsident."
Og alle ville have fulgt ham. De elskede ham så højt.
Det var ufatteligt, hvor stor magt, han havde.
En teori siger, at den stærke besejrer den svage.
Men hjerne besejrer altid styrke.
Han sagde, "Han er stærk, men han har ingen udholdenhed."
"Han ved ikke, hvordan det er. Femte runde, sjette runde."
"Syvende runde, ottende runde, jeg har ham."
Og den berømte rotation. Jeg spurgte, hvorfor han ikke slog ham på vej ned?
Han sagde, han havde fået nok.
Hvis han havde brugt lige så meget tid på kunst-
-og at male ligesom sin far, som var i hans gener-
-var han måske blevet en stor kunstner.
Hvis han havde brugt så meget tid med bøger-
-var han måske blevet en stor advokat, for han er god med mennesker.
Forestil jer ham med en jura-uddannelse fra Harvard-
-foran en jury! Wow, sagen er afvist.
Du godeste, han har genvundet titlen i en alder af 32!
Kampen mod Muhammad Ali var helt særlig.
Den ændrede mit liv, for jeg havde aldrig tabt-
-og jeg regnede med at vinde den nemmeste kamp i min karriere.
Jeg stod i ringen med ham, jeg bluffede ham, jeg gjorde alt.
Jeg gav ham tæsk i fem-seks runder. Jeg tænkte, at det var nemt.
Så i sjette runde hviskede han mig i øret-
-efter jeg havde ramt ham i siden: "Er det, hvad du kan byde på, George?"
Og det var, hvad jeg havde tilbage.
Derefter blev det et mareridt.
Alle regnede med, at jeg ville vinde.
Bookmakerne regnede med, at jeg ville vinde på knockout.
Da jeg tabte den kamp, var jeg knust.
Se det ansigt.
Det er en mand, der knap kan tro, hvad der er sket.
Jeg forstod ikke det at tabe.
Det kendte han til, så han var forberedt.
Han gemte sin styrke.
Jeg havde intet i baghovedet til at beskytte mig.
Så jeg lå bare der helt ødelagt.
George Foreman, manden der var uovervindelig.
Efter jeg stoppede med at bokse i 70'erne-
-blev jeg præst. Det er jeg faktisk stadig. og det gik op for mig...
En journalist spurgte mig:
"Hvad skete der i Afrika? Der må være sket noget?"
Og jeg indrømmede, at jeg tabte kampen. Jeg kan bevise det, sagde jeg.
Og så kunne jeg klare det-
-fordi jeg indså, jeg ikke kun havde tabt kampen-
-men også den største mand, jeg havde mødt.
En, som aldrig gav op.
George Foreman, hvordan går det?
Du, så ung, som du er, i min træningslejr-
-med mig, der træner dig og får din vægt ned. Og du bokser ikke for pengene.
Gud ved det. Du behøver ikke forsvare dig.
Mennesker dømmer handlinger, Gud dømmer hjertet.
Du går i ringen for Gud, og nu kan du ryste hele verden.
"George Foreman er tilbage!" Nu kan du gå ud og prædike.
Tusindvis af mennesker lytter til dig. Og du er ikke en taber, men en vinder.
Dette er min vilde idé.
Folk spørger mig ind i mellem:
"Var Ali den største bokser?"
og jeg bliver næsten fornærmet, for at bokse var bare noget, han gjorde.
Det er ikke den rigtige måde at definere Muhammad Ali.
Han er et af de største mennesker, der har gået på Jorden.
Jeg vil spørge Laila om noget. Stille.
Det her er en mikrofon. Og når du bliver en stor pige-
-spiller jeg det for dig, så du kan høre det. Gentag efter mig: "Jeg elsker far".
- Jeg elsker far. -Jeg elsker min tumpede far.
Hana, vent lidt. Jeg vil spørge dig om noget.
- Hvad hedder din mor, Hana? -Veronica.
Laila, hvad hedder din mor?
- Wonica. -Hvad hedder hun?
- Wonica. -Verwonica?
Jeg mødte Muhammad, da jeg var 18 og havde sommerferie fra college.
Jeg kunne ikke lide ham.
Jeg vidste kun, at han var stor i kæften.
Drengene på mit kemihold i gymnasiet talte om Frazier-kampen...
Jeg hørte dem tale om hans personlighed, så jeg dømte ham.
"Jeg bryder mig ikke om Muhammad Ali. Han er en blærerøv."
Så mødtes vi igen i Afrika, i Zaire.
Jeg var med til at markedsføre George Foreman-Muhammad Ali-kampen.
En fra hans følge spurgte, om vi ville møde ham og besøge træningslejren.
Så jeg og nogle andre tog derhen, og han lagde ikke rigtigt mærke til mig.
Men da vi skulle tilbage med bussen, hvilket var spøjst-
-besluttede Muhammad, at han ville køre med os tilbage-
-og han endte med at sidde og tale med mig hele vejen.
Min første tanke var, at han var meget sød og meget stille.
Han har fortalt mig, det var, fordi han var bange for at sige noget.
Han vidste ikke, hvad han skulle sige. Men jeg tænkte, at han var sød.
Da kampen blev udsat, inviterede ham mig tilbage-
-og sagde, han var ved at blive skilt.
Han boede ikke sammen med en kone, så jeg vidste ikke bedre-
-på det tidspunkt i begyndelsen.
Han gav belæringer om kærlighed og venskab-
-og jeg husker øjeblikket, hvor jeg blev forelsket i ham. Jeg begynder at græde.
Det var meget rørende.
Vi blev gift, da jeg var 21.
Og vi havde allerede været sammen, siden jeg var 18-
-selv om vi havde en bryllupsceremoni i Zaire-
-hvilket mange ikke ved.
Det var aldrig kedeligt. Man vidste aldrig, hvad der ville ske.
Jeg kunne høre dig trække vejret og begynde at tale.
Jeg kunne høre dit åndedræt, og det kunne damen også.
og du skal ikke spille det her for alle mulige.
Jeg vil ikke have, at alle mulige skal høre mig.
- Det kan være historisk. -Nej!
Hvorfor?
Jeg vil hellere have noget andet.
Han tog kontrollen over sin skæbne ved at være pålidelig-
-med sine forudsigelser, når han nævnte runder.
Så han levede på en måde i sin fremtid-
-og blev presset til at være pålidelig og gøre, hvad han havde sagt.
Så han mestrede livet på den måde.
- Men nu er Hana en lille pige. -Nu er Hana en lille pige.
- Hun er tre år gammel. -Hun er tre år gammel.
- Og en dag bliver hun en stor dame. -Og en dag bliver hun en stor dame.
Og bliver en smuk dame og aldrig mere en lille dame.
Nemlig. Hun bliver en smuk dame som mor.
Og hun bliver en smuk dame som Veronica.
Kom her, Hana. Kom herover.
Hver aften, før du går i seng, min skat...
Hver aften... gå i seng, min skat...
Mens jeg er langt væk fra dig, min skat...
Det var de idylliske, eventyrlige tider, tror jeg.
Vi var der altid-
-mens de andre børn var i skole og den slags-
-og han tilbragte mest tid med mine døtre fra det øjeblik, de blev født.
Vi var der altid. Vi tog altid med ham.
Han er en godhjertet person. Meget følsom.
Og jeg tror, jeg græder på grund af hans situation nu.
Jeg vil altid elske ham.
Ikke forelsket, men vi har altid været venner.
Det blev svært at være sammen med ham, fordi...
Alle ved det jo. Han var ikke en trofast ægtemand.
Det ligger der nok også en historie i.
Men han er et utroligt menneske.
Han har et smukt hjerte og er meget følsom.
Han græder meget. Det ved folk ikke.
Når han blive rørt, græder han mere, end jeg gør.
Der findes masser af mennesker, skuespillere i film-
-der spiller store roller og idoliseres-
-men det er alt sammen fantasi, og Muhammad var ægte.
Han stod fast på sin overbevisning og var helt ærlig omkring det.
Jeg tror, folk kan mærke kærligheden-
-den ægte kærlighed, der kommer fra ham.
Den stråler fra ham, og det kan mærkes.
Dengang i 70erne kom der meget sjældent store stjerner til Newcastle.
Utroligt nok dukkede Muhammad Ali op. Han ikke blot kom-
-han var lige gift med Veronica Porche et par måneder forinden-
-så de blev velsignet i en lokal moske.
Der er langt til det fashionable Beverly Hills.
Moskeen var en overraskelse i industricentrummet i South Shields.
De muslimske børn var her i stort antal-
-for at hilse på mesteren og hans brud, Veronica.
Der var så meget, jeg ville sige.
Jeg ville sige, jeg var hans største fan nogensinde.
Der var så meget i mit hjerte og hoved, jeg ville sige.
Han er min helt, og jeg har et digt til ham.
Det lyder: "Muhammad, velkommen i min by."
"Du kommer uden vrængen, men med din sværvægtskrone."
"Du store, nyd opholdet."
Bagefter skrev jeg til ham.
Jeg skrev til USA og til hans træningslejr-
-for at sige det, jeg ville have sagt i Newcastle. Det fortsatte i årevis.
Syv år senere. Russ ser "Rumble in the Jungle" derhjemme
Hans mor tager telefonen.
"Russell, Russell, Russell! Muhammad Ali er i telefonen!"
Jeg troede, hun lavede sjov.
Vi så ham i fjernsynet.
Så jeg ignorerede hende og så videre.
Hun sagde, "skynd dig! Han lægger på."
Så der var åbenbart noget om det.
Jeg løb ud i køkkenet. "Muhammad, er det dig?"
"Ja, Russ, det er mig, Muhammad Ali."
Og det var utroligt, at det skete.
"Jeg siger, hvornår du kan komme over."
"Russ, du behøver ikke hotel. Du kan bo hos mig."
Jeg var fuldstændig mundlam.
"Muhammad, sig det ikke, hvis du ikke mener det."
"Så ville jeg ikke sige det."
FREMONT PLACE - PRIVAT PARKERING FORBUDT
Det var fantastisk.
Det var surrealistisk. Bare huset...
I Rocky III ser man Rocky bo i et stort hvidt palæ.
Det var Muhammad Alis hus i 1984.
Det var det hus, han lod mig bo i-
-og han tog os med ud om dagen for at møde hans folk og hans fans.
At være der med ham og se det indefra-
-det var meget særligt for mig. En meget særlig tid.
Den største! Muhammad Ali, assalamu alaikum.
Du er smuk. Jeg elsker dig. Farvel.
- Ali i tredje runde. -Au revoir, Ali.
Det er svært for folk, der har været tæt på Muhammad-
-for de kan ikke slippe det.
Jeg var kun sammen med ham kortvarigt, men det hænger ved-
-for det var meget personligt og meget særligt.
Har du overnattet her?
- Yeah. -Hvor?
Din far lod os overnatte i går.
Ja, din far lod mig blive og sove i går.
- Sov du i hendes seng? -Nej, han sov et sted.
- Min? En stor, hvid seng? -Jeg ved ikke, hvis seng, det var.
- Jeg ved det ikke. -Var det værelset med de lange døre?
- Jeg sov på gulvet. -Flyt dig!
Hana, du ødelægger det. Jeg vil have sådan en cykel.
Far?
Hana, det er 1979. Den 12. november.
Klokken er omkring 20.00.
Veronica og jeg skal ud at spise.
- Nu? -Ja.
Nej!
Hvorfor må vi ikke gå ud at spise?
- I skal spise her. -Skal vi spise her?
- Jeg skal ud at spise med mor. -Det vil jeg ikke have.
- Hvorfor vil du ikke det? -Jeg vil ikke have det.
Hvor gammel er du? Hvor gammel er du? Sig: "Jeg er tre år."
Jeg er tre år. Sådan.
Jeg skal ud at spise med mor.
- Det vil jeg ikke have. -Vil du da med?
Jeg vil ikke kalde min far streng.
Han havde meget faste meninger og værdier-
-men han var ikke for streng.
Jeg kan huske, da jeg var ung-
-og jeg vidste, jeg ikke måtte plage min far om et eller andet-
-som is om aftenen. Min far sagde altid ja.
Han sagde altid ja.
- Okay. -Det vil jeg gerne, far.
- Du får lov i aften. -Jeg vil gerne, far.
Okay, du må gerne. Så hold op med at spørge.
Selv da jeg var lille, vidste jeg, at hans ja ikke var nok.
Så jeg sagde: "Spørger du mor?"
"Hun skal også sige det."
Jeg bad mor om lov, og så vidste jeg, at jeg måtte.
Jeg skal nok tage dig med. Jeg kan ikke sige nej.
Du skal også spørge mor.
Ja, du må godt for mig.
Der er ikke forskel på min far ude og hjemme, for han er altid karismatisk.
Han vil altid underholde og få folk til at smile og grine.
Det var ikke noget, han tændte for.
Men han skruede nok op for det for publikums skyld.
Men han er altid Muhammad Ali. Også derhjemme. Han lavede altid sjov.
Når jeg kom hjem fra skole, sad han måske bag sit skrivebord-
-med en pil gennem hovedet-
-og lidt blod og lod, som om han var død.
Og vi var så vandt til det, at vi bare sagde "far" og hoppede op på skødet-
-uden overhovedet at bemærke det.
Når jeg møder Joe Frazier-
-bliver det, som en god amatør, der slås mod en rigtig professionel.
Der bliver som en knægt fra OL-
-der møder den hurtigste sværvægtsmester, der har levet.
Det bliver ingen kamp.
Hvad siger du til det, Joe?
Han kan ikke andet end at larme.
I dag er dagen. Forstår du det? Du skal bare...
Du bokser ikke mod Quarry eller Oscar Bonavena-
-eller Sonny Liston. Du bokser mod Joe Frazier.
Det ved alle.
De var rivaler tilbage i begyndelsen af 70erne.
Det var ret seriøst. Det var råt.
Jeg tror bare, Ali fjoller rundt-
-men jeg er ikke i tvivl om, at Joe Frazier er alvorlig.
De smed deres høretelefoner og mikrofoner-
-og Joe Fraziers ur røg af.
De rullede rundt på gulvet-
-og vi er meget kede af, at det er sket.
Og der er ingen tvivl om, at Joe Frazier forlader studiet nu-
-ophidset over, at Ali kaldte ham dum.
Det beklager jeg, Joe.
Jeg er drøntræt af alt det her rod.
Joe Frazier, sværvægtsverdensmester-
-klodsede, grimme, fladfodede Joe Frazier.
Jeg skal vise dig en ægte mester.
Han sagde, han var en Onkel Tom, og at han var grim.
At han var en gorilla-
-og far sagde, "Jeg gør bare, hvad du siger, jeg er."
"Jeg skal give dig gorilla."
Far var en lille hundehvalp.
Han var rolig, blid og sød.
Han var typen, som alle vil være bedste venner med.
Mor sagde ikke så meget. Hun var altid rolig.
Hun var altid rolig og sagde-
"Du skal ikke bekymre dig, søn."
Og jeg sagde: "Det er ikke sandt, hvad de siger om far."
"Det er ikke sandt. De kalder ham det ene og det andet."
"Bare rolig, skat. Herren ordner det."
Jeg mødte Mr Ali i New York, mand.
Han sagde: "Åh, du er Joes søn. Hvordan går det?"
"Du ser godt ud."
Men, du ved, far sagde: "Jeg nakker dig!"
verdensmester i sværvægt: Joe Frazier!
Han var som en ildkugle-
-på grund af de ting, Mr Ali sagde til ham.
Det betød meget for ham-
-for her var en fyr, der ville hjælpe sin broder...
...hjælpe, når alle var imod ham-
-fordi han ikke gik i krig. Forstår du?
Og så hjalp han ham med at få tilladelsen tilbage-
-og at han så sagde det, han sagde...
...var hårdt for min far. Han forstod det ikke.
100 millioner i hele verden ser denne kamp.
Der er fyldt på Madison Square Garden.
Og jeg tror, at min far i denne første kamp-
-bare ville nakke ham. Det ville han.
Hvorfor vandt han, Muhammad?
Grunden til, at han afgjorde kampen...
Hvis du så mit og hans ansigt efter kampen, så var begge øjne lukket.
Hans næse og læber blødte, hans hoved var hævet-
-og han var indlagt i en måned. Har I alle hørt det?
Han var på intensiv i 30 dage. Ingen telefon, ingen besøgende.
Det er heftige prygl at skulle ligge i 30 dage.
Han vandt, men jeg brokker mig ikke. Næste gang gør jeg.
Jeg husker at være til autografsignering-
-og der var mange sportsfolk, som gav autografer...
...også Joe Frazier.
Min far og ham gik forbi hinanden...
...og min far var så glad over at se Joe Frazier-
-at han hoppede og sagde:
"Kom Joe, lad os føre frem for kameraerne."
Joe Frazier tog bare hånden op-
-så på ham og gik videre.
"Hvorfor gjorde han det mod far?"
Det var der, jeg lærte noget om den smerte-
-den fjendtlighed eller den vrede, han stadig følte...
...og som han ikke havde tilgivet ham for endnu.
Man fortalte min far om Joe Frazier og det, han gik igennem-
-og han læste om, hvordan hans børn kom grædende hjem fra skole.
Min far sænkede hovedet og begyndte selv at græde.
Det gjorde ondt på ham at vide det.
En del af ham beundrede Joe Frazier. Han var en stor atlet.
Da Joe Frazier kom ind i billedet-
-kæmpede min far med mange følelser ved at have sin mening.
Joe Frazier blev for ham-
-repræsentant for det, der skete, og hvor forkert man behandlede sorte.
Så da han blev den nye mester...
...og min far aldrig mistede titlen i ringen igen-
-blev Joe Frazier desværre bare en genstand, en repræsentant.
Han havde afgjort respekt for min far, det ved vi.
Det indså jeg efter kampen i Manila, hvor han sagde til mig:
"Sig til din far, at jeg undskylder for, hvad jeg sagde om din familie og ham."
Men far ville selv høre ham sige det.
Før min far døde-
-mødtes de i kærlighed, og det var jeg så glad for.
De krammede, og det var virkelig sejt. Det var fantastisk.
I dagens "Post" står der, at du skal træne ved Deer Lake igen.
Gør der?
Ja, så det, de siger, er, at du kommer tilbage!
- Det kommer til at chokere dem. -Ja!
- De bliver chokerede. -Hør...
Jeg kommer tilbage og tager kronen for fjerde gang.
Jeg håber, at det ikke er rigtigt,
Altså...
For du har erobret de verdener, du kunne.
Kan du forestille dig at blive mester for fjerde gang?
Men har du brug for det, Muhammad?
- Nej. -Hvad vil du bruge det til?
- Jeg snakker bare. -Ingen bliver mester tre gange igen.
- Det ved jeg. -Ingen. Ikke i vores levetid.
- Jeg snakker bare. -Ja ja.
Mange vil vide, hvorfor jeg gør det.
Hvorfor mester? Jeg siger: "Fordi det findes".
Hvorfor tog vi til månen? Fordi den er der.
Vi er ikke tilfredse. Nu planlægger vi at tage til Mars.
Hvorfor? Hvorfor Mars? Var månen ikke langt nok væk?
Mars, fordi den er der, og vi har mulighed for at tage derhen.
Hvorfor kommer jeg tilbage? Fordi jeg kan.
Godt, her er det: Muhammad Alis comeback.
Et Bahama-drama er ved at begynde.
Drama i Bahamas.
De siger: "Nej. Vi lukker dørene, og du er færdig."
Men at sige "nej" til Muhammad Ali, er at sige "nej" til den største.
Jeg husker min fars sidste kamp mod Trevor Berbick.
Vi var ved træningslejren, som han kaldte Boksehimlen.
Og far løb op ad bakken. Han kaldte den Smertens bakke.
Jeg fulgte efter ham, og bag ham kørte en bil, hvis han skulle blive træt.
Og jeg cyklede ved siden af ham, mens han løb op ad bakken.
Jeg var nok fem, tror jeg. Fire eller fem.
De siger, jeg er gammel. Ser jeg gammel ud?
Jeg er smuk.
Han sagde, at det var hårdt at komme op og træne og gøre de ting:
At tvinge sin krop, når han allerede var sat. Han havde hus og penge nok.
Men hvis man er sulten efter at bevise for sig selv og verden-
-hvor fantastisk man er, er det nemmere. Han var 38 dengang.
Han havde Parkinsons, men ingen diagnose endnu.
Man kunne se og høre det på den slørede tale og på bevægelserne.
Men ingen vidste rigtigt, hvad det var.
- Det er forbi. -Sikke en kamp.
- En forrygende kamp. -En virkelig god kamp.
Ali er i en bedre forfatning, end man havde troet.
Alle her føler, at det var Ali, der vandt denne kamp.
Berbick vandrer rundt med armene i vejret, som om han har vundet.
Men hans blik er dystert, som om han ved, at han tabte på en afgørelse.
Min far er et af de mennesker, der ville prøve at gøre et comeback hele livet.
Han lavede vittigheder om det, indtil han var omkring 65.
"Ville det ikke være stort at ryste verden og tage titlen tilbage?"
Dommer Jay Edson siger 99-94. En enstemmig afgørelse for Berbick!
Der er resultatet.
Trevor Berbick har vundet.
Han har altid trodset umulige odds og gjort det umulige-
-for at bevise for sig selv og verden, at han kunne.
Det var noget, min far havde brug for og gjorde ham til den, han er.
Ellers var han ikke blevet verdensmester i sværvægt tre gange.
Han kunne ikke sige farvel til boksning, så boksningen måtte selv gøre det.
Boksning vil altid fortsætte uden mig. Concorden, forstår jeg, er for dyr-
-og man taler om at indstille driften. Hvis de gør, flyver jetfly stadig...
...men de har ikke nogen Corcorde.
Jeg var boksningens Concorde, og de andre boksere er jetfly.
Jeg fløj højere end dem og bevægede mig hurtigere end dem-
-men I må vænne jer til at flyve med jetfly igen og ikke med Concorden mere.
Vi skal mødes med Mike Tyson, et af de mest enestående mennesker.
Engang var Ali og jeg i New York og blev ringet op om en opdragelsesanstalt.
Ingen berømte eller atleter besøger de børn, og de er gode børn.
Vi tog ud til anstalten, og tre måneder senere ringede Cus D'Amato til mig-
-og han sagde, "Gene, lynet slog ned to gange."
Han sagde: "Jeg har en dreng her, som en dag bliver sværvægtsmester."
"Han kender dig." Jeg sagde: "Hvorfor kender han mig, Cus?"
Da jeg mødte Ali, var jeg på anstalten Spofford i Bronx, New York.
Han kom en dag ud af det blå, og nogen sagde: "Vi har en overraskelse."
Vi så filmen "The Greatest" og så kom Muhammad Ali ind.
Det var bare virkelig et interessant øjeblik i mit liv.
Jeg sagde: "Det er fantastisk. Hvordan kan jeg blive som ham?"
Jeg begyndte at bokse og mødte Cus.
Cus kendte Ali-
-og ringede til ham.
Cus og Gene talte, og Gene gav Ali røret.
Nogen gange sneg jeg mig til en anden telefon for at lytte til dem.
Han var bare en del af mine omgivelser.
Alt handlede om at slås og krig. Du ved, det hele.
Hvem havde vundet, hvis du havde bokset denne mand i din storhedstid?
Han?
221:: 2.7:
- Vent, vent, vent. -Jeg var så hurtig.
- Men havde han fanget mig...
...og ramt mig... -Ja. Hvad siger du, Mike?
Jeg... jeg er forfængelig.
- Jeg er god, men må jeg sige noget? -Ja.
Her må man bøje hovedet og erkende, at han er den bedste nogensinde.
Man kan ikke forklare, Muhammad Ali er.
Han er ubeskrivelig, når det kommer til præstationer.
De følelsesmæssige og psykologiske præstationer og den inspiration-
-der kom fra Muhammad Ali.
Ordet "stor" er ikke nok. Vi må skabe et nyt ord.
Min far har mange sider.
Nogle er i fokus, og andre er ikke.
Man hører om kampene.
Man hører, at han er et godt menneske.
Men ikke meget om familien, eller hvad det betød for ham.
Han sagde altid, at vi skulle bo på en bakke.
Alle skulle bo på den samme gade.
Jeg beundrer ham, fordi han fik børn uden for ægteskabet-
-men sørgede for, at vi alle mødtes i L.A. for at lære hinanden at kende.
Han var ikke perfekt, men jeg beundrer ham for den, han var over for os børn.
Når I vokser op og bliver gift og ser tilbage på jeres barndom-
-kan l sige, at l ikke boede sammen, men at jeres far bragte jer sammen.
"Far lod os lege sammen."
Da Muhammad og jeg var børn, sagde han:
"Jeg kan se stjernerne, Rudy. Gud taler til mig."
Han fortalte mig om sin skæbne.
Han ville have mig hos ham. Han er et dejligt menneske.
Gud lod ham se ind fremtiden.
"Jeg bliver verdens bedste bokser."
Han ville være berømt og hjælpe folk.
Han er vidunderlig...
Jeg husker, at jeg var meget stolt af min far.
Jeg var overvældet af stolthed. Det er vel en euforisk følelse.
Fra jeg var helt lille, uanset hvor vi var.
Ikke bare opmærksomheden.
Men folks reaktioner. Nogle græd.
Min mor havde ikke set min far i tre eller fire år efter ægteskabet.
Der kunne være gået tre år og når han kom hjem til os...
Hun var blevet gift igen.
Hun så på ham, gav ham et knus, begyndte at græde og gik.
Far spurgte mig hvorfor.
Hun sagde: "Jeg så ind i hans øjne og så Gud."
Jeg sagde bare "nå..." "Jeg forstår, hvad du mener."
Han har et glimt i øjet og en dybsindig sjæl-
-som gør folk målløse, når de ser ham.
Man bliver mere opmærksom på den spirituelle side af berømmelse.
Man vil vide, hvorfor han er berømt. Hvorfor folk elskede ham.
Hans holdninger og kontroverserne.
Det er alt sammen en del af hans fortælling.
Opturene og nedturene.
Jeg var med på træningslejr ved Deer Lake.
Det var bidende koldt.
Der var måske -10 grader og føltes som -30 i vinden.
Han ville ud at gå.
"Er du vanvittig?" Men han ville gå en tur.
"Hvad?" "Lad os gå en tur, George!"
Han ville tydeligvis fortælle mig noget.
Vi gik ud i sneen, og vi...
Vi gik i sneen.
Vi gik omkring ti meter, og så sagde han: "George..."
"Jeg har den hurtigste venstre hånd i boksehistorien."
09 jeg...
"Ja, den hurtigste for en sværvægter."
"Nej, nej. I alle vægtklasser. Jeg sagde: "Nej, vent nu..."
Willie Pep, letvægt, mellemvægt. Sugar Ray Robinson...
"Du har den hurtigste for en sværvægter."
"Alle vægtklasser."
"Vil du se den?" "Ja", sagde jeg.
"Vil du se den igen?"
Han er en af det 20. århundredes største mænd.
En af de største helte nogensinde. Ikke kun i vores tid.
Den mest berømte amerikaner nogensinde.
Helt til i dag. Nogen sinde. Verden rundt.
Hvem kender ikke Muhammad Ali?
Jeg husker den anden kamp med Joe Frazier i New York.
Ali slog meget let Joe Frazier.
Der var pressemøde den næste dag. Vi gik fra Essex House-
-hele vejen til Madison Square Garden.
Han så godt ud og vidste det. Han kunne lide alle spejle.
Da vi nåede frem, var der 1.000 mennesker bag os.
Jeg indså, at Muhammad Ali ikke var nogen almindelig bokser.
Han var mere end en bokser. Han var verdens konge.
Jeg havde en drøm. Du og jeg var sammen som gamle mænd.
Men vi sad og snakkede. "Vi havde gode tider."
Og du sagde: "Kan du huske det, Gene?
Muhammad Ali!
Gid jeg havde optagelser af mig selv fra min barndom.
Det ønsker de fleste nok, men kun få tænker over disse ting.
Tak, Allah, fordi jeg sætter pris på livet og forstår, hvor stort det er.
Når vi er gamle og ser tilbage på denne alder...
Så er det rart, at have optagelser af alt dette.
Det er historisk bevidsthed. Jeg tænker altid på historie.
Hvis nogen undres over, hvorfor jeg, Muhammad Ali, indspiller disse bånd-
-så er det, fordi historie er så smuk.
Det indser vi ikke, mens vi lever livet.
Det er den 6. december 1979, og klokken er cirka 23.
Slutter. Farvel, alle sammen.
Hvad siger du, stewardesse? Styrter flyet ned?
Sig en bøn? Citer Biblen?
Jeg kender ikke Biblen.
Gør noget religiøst? Jeg samler penge ind.
Muhammad Ali er 72 år og bor i Phoenix med sin kone Lonnie.
Han har ni børn.
Danske tekster: BTI Studios